Львівський апеляційний адміністративний суд 

Узагальнення
судової практики застосування 
Львівським апеляційним адміністративним судом положень 
Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 
за період з 1 січня 2017 року по 31 березня 2018 року

проведено на виконання п.4.6 Плану роботи
Львівського апеляційного адміністративного суду 
на перше півріччя 2018 року

Львів
2018
Зміст

1. Загальні положення
	3	
2. Статистичні дані щодо судової практики застосування 
Львівським апеляційним адміністративним судом положень 
Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016

0	
3. Особливості розгляду справ із застосуванням Львівським апеляційним адміністративним судом положень Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016

0	
4. Висновки та пропозиції
	0	

1. Загальні положення

Узагальнення проведено на виконання п.4.6 Плану роботи Львівського апеляційного адміністративного суду на перше півріччя 2018 року, затвердженого головою Львівського апеляційного адміністративного суду Богаченком С.І. 28 грудня 2017 року.
Об’єктом даного узагальнення є інформація стосовно особливостей розгляду справ, пов’язаних із застосуванням Львівським апеляційним адміністративним судом положень Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016, який набрав чинності 05.10.2016, крім ст..8, 9 та положень, що стосуються діяльності приватних виконавців, які були введені в дію з 05.01.2017, та судові рішення цієї категорії справ, винесені за результатом перегляду рішень суду першої інстанції.
Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.
У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У статті 3 вказаного Закону передбачено перелік рішень, що підлягають примусовому виконанню на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.
Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами у передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й рішення інших органів.
При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів ДВС, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
До 15 грудня 2017 року нормами статті 181 КАС України були визначені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, а саме:
1. Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
2. Позовну заяву може бути подано до суду:
у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів;
у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
3. Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.
4. Про подання позовної заяви суд повідомляє відповідача за допомогою кур'єра, телефону, факсу, електронної пошти чи іншого технічного засобу зв'язку не пізніше наступного дня після відкриття провадження у справі. Протягом одного дня з дня одержання такого повідомлення відповідач зобов'язаний отримати в суді копію позовної заяви та доданих до неї документів.
5. Адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.
6. Адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 18 цього Кодексу, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.
7. Адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця щодо виконання рішень органів (посадових осіб) розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом за місцезнаходженням виконавчого округу приватного виконавця.
Однак, з набранням чинності з 15 грудня 2017 року нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України, згідно Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, такі особливості визначаються статтею 287 КАС України, відповідно до якої:
1. Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
2. Позовну заяву може бути подано до суду:
1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів;
2) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
3. Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.
4. Адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.
5. Адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.
6. Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.
7. Суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.
Також, наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2832/5), затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень, пунктами 1 та 2 якої передбачено, що ця Інструкція розроблена відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон), інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 Закону, здійснюють державні виконавці та приватні виконавці (крім рішень, передбачених частиною другою статті 5 Закону) (далі - виконавці).
Гарантією дотримання та забезпечення прав та свобод сторін виконавчого провадження насамперед є право на оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця у межах виконавчого провадження.
Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державних виконавців визначено як Законом України «Про виконавче провадження» так і відповідними положеннями процесуальних кодексів які повинні застосовуватися у сукупності заходів оскарження. Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 передбачено право учасників виконавчого провадження на оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби.
Боржник за новим Законом України «Про виконавче провадження», взагалі втратив право на оскарження дій або бездіяльності державного виконавця до начальника органу ДВС або вищого керівництва ДВС. Встановлено, що стягувач та інші учасники виконавчого провадження (крім боржника) можуть оскаржити рішення, дії або бездіяльність посадових осіб ДВС не лише до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований виконавець, чи до суду, а ще й до керівника відповідного органу ДВС вищого рівня. У той же час, боржник вправі подавати скарги у виконавчому провадженні виключно в судовому порядку.

2. Статистичні дані щодо судової практики застосування Львівським апеляційним адміністративним судом положень Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016

Впродовж 2017 року та першого кварталу 2018 року Львівським апеляційним адміністративним судом розглянуто 571 адміністративну справу (429 справ в 2017 році та 142 справи у першому кварталі 2018 року) пов’язану із оскарженням рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби.
З 571 розглянутої апеляційної скарги, 375 апеляційних скарг на постанову суду першої інстанції та 196 на ухвалу суду першої інстанції.

За результатами розгляду апеляційних скарг на постанову суду першої інстанції Львівським апеляційним адміністративним судом прийнято наступні рішення:
-	залишено апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без  змін – 191;
-	змінено постанову суду - 5;
-	скасовано та прийнято нову постанову – 103; 
-	повернуто апеляційну скаргу – 59;
-	відмовлено у відкритті апеляційного провадження – 13;
-	закрито апеляційне провадження у справі – 2;
-	залишено апеляційну скаргу без розгляду -2.

За результатами розгляду апеляційних скарг на ухвалу суду першої інстанції Львівським апеляційним адміністративним судом прийнято наступні рішення:
-	скасовано ухвалу суду і прийнято нову ухвалу – 9;
-	скасовано ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції – 38;
-	залишено апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін – 74;
-	відмовлено у відкритті апеляційного провадження – 20;
-	повернуто апеляційну скаргу – 55.

В І кварталі 2017 року розглянуто 111 апеляційних скарг. З них 57 апеляційних скарг на постанову суду першої інстанції та 54 на ухвалу суду першої інстанції. 

За результатами розгляду апеляційних скарг на постанову суду першої інстанції Львівським апеляційним адміністративним судом прийнято наступні рішення:
-	залишено апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без  змін – 28;
-	скасовано та прийнято нову постанову –16; 
-	відмовлено у відкритті апеляційного провадження – 2;
-	повернуто апеляційну скаргу – 9;
-	закрито апеляційне провадження у справі – 2.

За результатами розгляду апеляційних скарг на ухвалу суду першої інстанції Львівським апеляційним адміністративним судом прийнято такі  рішення:
-	скасовано ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції – 7;
-	залишено апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін – 20;
-	відмовлено у відкритті апеляційного провадження – 10;
-	повернуто апеляційну скаргу – 17.

В І кварталі 2018 року розглянуто 142 апеляційних скарг. З них 106 апеляційних скарг на постанову суду першої інстанції та 36 на ухвалу суду першої інстанції. 

За результатами розгляду апеляційних скарг на постанову суду першої інстанції Львівським апеляційним адміністративним судом прийнято наступні рішення:
-	залишено апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без  змін – 56;
-	скасовано та прийнято нову постанову –28; 
-	відмовлено у відкритті апеляційного провадження – 1;
-	повернуто апеляційну скаргу – 15;
-	залишено апеляцйну скаргу без розгляду – 1;
-	закрито апеляційне провадження у справі – 5.

За результатами розгляду апеляційних скарг на ухвалу суду першої інстанції Львівським апеляційним адміністративним судом прийняті такі рішення:
-	скасовано ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції – 8;
-	залишено апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін – 13;
-	скасовано ухвалу суду і прийнято нову ухвалу – 2;
-	повернуто апеляційну скаргу – 13.

Порівняння кількості розглянутих
Львівським апеляційним адміністративним судом справ за І квартал 2017 року та  І квартал 2018 року
пов’язаних із оскарженням рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби.

Із наведеного можна зробити висновок, що за I квартал 2018 року, збільшилась частка апеляційних скарг щодо оскаржння постанов у 1.85 рази.

3. Особливості розгляду справ із застосуванням Львівським апеляційним адміністративним судом положень Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016

У справі №163/2744/17 (№876/157/18 в суді апеляційної інстанції) постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2018 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/72938171) апеляційну скаргу ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області задоволено. Постанову Любомльського районного суду Волинської області від 30 листопада 2017 року скасовано та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Любомльського районного суду Волинської області від 30 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії головного державного виконавця ВПВР Турчинського Володимира Євгенійовича щодо винесення постанови від 17 жовтня 2017 року (ВП №54742869) про накладення на ОУПФУ штрафу за невиконання рішення суду. Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця ВПВР Турчинського Володимира Євгенійовича від 17 жовтня 2017 року у справі №163/1161/16-а про накладення на ОУПФУ штрафу за невиконання рішення суду.
Не погодившись із вказаною постановою, її оскаржив відповідач, в обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що державним виконавцем правомірно винесено постанову про накладення на ОУПФУ штрафу в сумі 5100 грн. від 17.10.2017.
Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у ВПВР перебуває виконавче провадження по виконанню виконавчого листа Любомльського районного суду Волинської області від 09.08.2016 року №163/1161/16-а про визнання протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Любомльському районі Волинської області, щодо відмови ОСОБА_2 в перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на момент призначення пенсії, починаючи з 01 січня 2016 року, та зобов'язання Шацького ОУПФ України Волинської області, здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_2 пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на момент призначення пенсії, починаючи з 01 січня 2016 року.
Постанова про відкриття даного виконавчого провадження винесена 12 серпня 2016 року та направлена боржнику для виконання.
Також встановлено, що до державного виконавця ВПВР звернувся стягувач ОСОБА_2 та повідомив, що ОУПФУ рішення суду в повному обсязі не виконано, а саме: при перерахунку пенсії встановлена максимальна (гранична) сума, хоча в рішенні суду не вказано, що перерахунок пенсії повинен здійснюватись з обмеженням максимального розміру пенсії.
17 жовтня 2017 року головним державним виконавцем Турчинським В.Є. винесено постанову про накладення на Позивача штрафу у розмірі 5100,00 грн. за невиконання в повному обсязі рішення суду, оскільки при перерахунку пенсії ОСОБА_2, безпідставно обмежено її максимальним (граничним) розміром.
Оцінюючи законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду зазначила, що позовні вимоги пред'явлені до ВПВР.
Відповідно до частини 3 ст.181 КАС України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції) відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.
Аналогічна норма міститься в КАС України в чинній редакції (ч.3 ст.287).
Згідно ст.6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» систему органів примусового виконання рішень становлять:
1) Міністерство юстиції України;
2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.
Наказом Міністерства юстиції від 20.04.2016 року №1183/5 затверджено Типове положення про управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі.
Відповідно до пункту 1 зазначеного Типового положення управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - Управління) є органом державної виконавчої служби, який входить до системи органів Міністерства юстиції України, підпорядковується Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Департамент) та є структурним підрозділом головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне територіальне управління юстиції).
До складу Управління входить відділ примусового виконання рішень.
Виходячи із зазначених положень закону, а також предмету позовних вимог, Позивачем та судом першої інстанції не враховано, що зазначений Позивачем відповідач, а також вказаний в оскаржуваному судовому рішенні відповідач не є належним відповідачем у справі.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 5 статті 308 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Частиною 1 статті 48 КАС України передбачено, що суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.
Отже в ході апеляційного розгляду справи встановлено, що позовні вимоги пред'явлено до неналежного відповідача і суд апеляційної інстанції позбавлений можливості залучити до участі у справі належного відповідача.
За таких обставин судом першої інстанції порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і що є підставою для скасування оскарженого судового рішення та ухвалення нового про відмову в позові.
Інші доводи апеляційної скарги, які стосуються правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не підлягають оцінці в даному апеляційному провадженні, виходячи з того, що позов пред'явлений до неналежного відповідача, а відтак і законність його дій може бути перевірена лише у випадку пред'явлення позову до особи, яка є належним відповідачем у справі.

У справі №813/3575/17 (№876/661/18 в суді апеляційної інстанції) постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2018 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/72397045) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05.12.2017 в адміністративній справі залишено без задоволення, а вказану постанову суду без змін.
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №54338446 від 29.09.2017, винесену державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській обл. ОСОБА_3.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 05.12.2017 у задоволенні заявленого позову відмовлено.
Не погодившись з винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржив позивач ОСОБА_1. Вимоги обгрунтував тим, що боржником не були внесені відповідні зміни до штатного розпису і не введено до штату вказану посаду, що була скорочена; виданий наказ про поновлення на посаді стосується неіснуючої посади; після цього наказу апелянт не була допущена до роботи, їй не створено робоче місце та інших належних умов праці. За таких умов виконавчий лист №813/2067/16 від 24.10.2016р. фактично не виконаний.
Судом встановлено 19.07.2017 позивач звернулася із заявою до УДВС ГТУЮ у Львівській обл. про примусове виконання судового рішення та поновлення її на посаді завідувача сектору організації та проведення перевірок суб'єктів декларування в деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру управління податків і зборів з фізичних ОСОБА_5 ОДПІ ГУ ДФС у Львівській обл. з 01.06.2016, вважаючи, що боржником судове рішення не виконано.
Постановою головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській обл. Мешко В.М. ВП №54338446 від 27.07.2017 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №813/2067/16 від 09.06.2017.
Згідно постанови державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській обл. Зубика О.І. ВП №54338446 від 29.09.2017 виконавче провадження закінчено.
Підставою для закриття виконавчого провадження слугував факт поновлення стягувача ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору організації та проведення перевірок субєктів декларування в деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру управління податків і зборів з фізичних осіб ОСОБА_5 ОДПІ ГУ ДФС у Львівській обл. з 01.06.2016, що засвідчується наказом №11-О від 21.03.2017.
Із змісту заявленого позову слідує, що позивач оскаржує постанову відповідача про закінчення виконавчого провадження по причині її поновлення на посаді, яка є відсутньою в штатному розписі боржника ОСОБА_5 ОДПІ ГУ ДФС у Львівській обл., що свідчить про фактичне невиконання рішення суду. Для забезпечення її прав боржник зобов’язаний поновити позивача на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису.
За таких умов у відповідача були відсутніми правові підстави для закінчення виконавчого провадження.
Відповідно до ч.1 ст.18 цього Закону виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов'язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п.1 ч.2 ст.18 вказаного Закону).
Згідно з п.9 ч.1 ст.39 зазначеного Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
За приписами ст.65 цього Закону рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.
Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Матеріалами справи стверджується, що на підставі заяви стягувача ОСОБА_1 відповідачем було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №813/2067/16 від 09.06.2017.
05.09.2017 на адресу ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській обл. надійшов лист боржника ОСОБА_5 ОДПІ ГУ ДФС у Львівській обл. разом з копією наказу №11-О від 21.03.2017 «Про поновлення на роботі», відповідно до якого стягувача ОСОБА_1 поновлено з 01.06.2016. на посаді завідувача сектору організації та проведення перевірок суб'єктів декларування в деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру управління податків і зборів з фізичних осіб.
18.09.2017 відповідачем отримано від боржника ОСОБА_5 ОДПІ ГУ ДФС у Львівській обл. листа, згідно якого всі записи згідно наказів внесені до трудової книжки ОСОБА_1, однак скерувати копію трудової книжки є неможливо через наступне звільнення ОСОБА_1 з роботи.
Із змісту ст.65 Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що факт поновлення незаконно звільненого працівника на роботі засвідчується вчинення боржником двох взаємоповязаних дій: видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача.
Вказані дії є предметом перевірки зі сторони державного виконавця, за результатами чого останнім може бути прийнято рішення про закінчення виконавчого провадження.
Водночас, виданий судом виконавчий документ містить зобов’язання боржника поновити стягувача на посаді, однак не покладає на останнього жодних додаткових обовязків по внесенню змін до штатного розпису, перевірки допуску до роботи, створення належних умов праці тощо.
Відтак, перевірка вищеперерахованих додаткових обставин не входить до повноважень державного виконавця.
Таким чином, отримавши передбачені законом докази про виконання судового рішення та поновлення позивача на посаді (копію наказу та лист про внесення відповідних записів до трудової книжки стягувача), державний виконавець мав достатні правові підстави для закриття виконавчого провадження ВП №54338446 та винесення спірної постанови від 29.09.2017.
Додатково колегія суддів звернула увагу на те, що відповідачем у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби (ч.3 ст.181 КАС України (в редакції, чинній на момент розгляду справи в суді першої інстанції), яка кореспондується із нормами ч.3 ст.287 КАС України (в редакції, чинній на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції)).
Отже, в цій категорії справ відповідачами можуть бути лише органи державної виконавчої служби у зв'язку з тим, що структурні підрозділи органів державної виконавчої служби (в тому числі відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби) не визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» як самостійні органи державної виконавчої служби, що виключає можливість їхньої участі як відповідачів у таких справах.
Аналогічні розяснення наведені у постанові Пленуму ВАС України №3 від 13.12.2010 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» (в редакції, діючій на момент розгляду справи судом першої інстанції).
За таких умов позивачем заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача, що слід вважати ще одною підставою, яка унеможливлює задоволення заявлених позовних вимог.
Оцінивши в сукупності вищевикладене, колегія суддів зазначила, що суд першої інстанції прийшов до  висновку про правильність винесеної постанови державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській обл. ВП №54338446 від 29.09.2017 про закінчення виконавчого провадження, а відтак заявлений позов є безпідставним і необґрунтованим, а тому не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

У справі №167/961/17 (№876/11813/17 в суді апеляційної інстанції) постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2018 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/72323696) апеляційну скаргу Рожищенського ОУПФ України залишено без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2017 року - без змін.
Рожищенське ОУПФ України звернулось до суду з адміністративним позовом в якому просило визнати протиправними дії старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_1 щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження від 03 липня 2017 року ВП №54295745, ВП №54295669 та скасувати вказані постанови.
Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2017 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.
Не погодившись із зазначеною постановою суду, Рожищенське ОУПФУ подало апеляційну скаргу, вимоги якої обґрунтувало тим, що ним як правонаступником УПФУ в Рожищенському районі своєчасно було проведено ОСОБА_2 перерахунок пенсії згідно з рішенням суду, а відповідно старший державний виконавець ВПВР управління ДВС ОСОБА_1 повинен був закінчити виконавче провадження з примусового виконання цього рішення та не мав права відкривати виконавчі провадження з примусового виконання винесених в цьому виконавчому провадженні постанов про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.
З матеріалів справи видно, що у ВПВР управління ДВС на виконанні перебувало виконавче провадження ВП №49851220 з примусового виконання виконавчого листа від 06 січня 2016 року №167/1344/15-а, виданого Рожищенським районним судом Волинської області на підставі рішення цього суду про зобов’язання управління Пенсійного фонду України в Рожищенському районі Волинської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_2 пенсію починаючи з 21 березня 2015 року відповідно до Закону України «Про державну службу» в розмірі 80% від заробітної плати з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати.
Листом від 16 травня 2016 року №836/02-10-21 Рожищенське ОУПФУ, яке є правонаступником УПФУ в Рожищенському районі повідомило ВПВР управління ДВС про те, що ним самостійно виконано вказане рішення суду та 19 лютого 2016 року здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2, а повну виплату здійснено в межах виплатного періоду в березні 2016 року.
Також з матеріалів справи видно, що у зв’язку з невиконанням згаданого вище виконавчого листа у строк встановлений для його добровільного виконання 28 квітня 2016 року державним виконавцем ВПВР управління ДВС було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 2040.00 грн та 30 червня 2017 року у зв’язку з понесенням витрат постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в розмірі 127.51 грн.
У зв’язку з виконанням Рожищенським ОУПФУ згаданого вище рішення суду 30 червня 2017 року старшим державним виконавцем ВПВР управління ДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №49851220, а згадані вище постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження виділено в окреме провадження, оскільки такі не були сплачені боржником.
03 липня 2017 року старшим державним виконавцем ВПВР управління ДВС відкрито виконавчі провадження з виконання вказаних постанов про що винесено відповідні постанови, які є предметом оскарження в даній справі.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані постанови були винесені правомірно, оскільки боржником не були сплачені виконавчий збір та витрати виконавчого провадження.
З 05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII.
Згідно з пунктом 7 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень цього Закону виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання ним чинності завершуються у порядку, що діяв до набрання ним чинності, а після набрання ним чинності виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основої винагороди.
Відповідно до частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче повадження» у разі припинення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 , 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною девятою статті 27 цього Заакону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня припинення виконавчого провадження (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» на стадії розподілу стягнутих з боржника сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку припинення виконавчого провадження чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягненння.
Згідно з пунктом 7 розділу IX «Виконання рішень немайнового характеру» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 при виконанні рішення, за яким боржник зобов’язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, у разі якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, основну винагороду приватного виконавця та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках, виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, основну винагороду приватного виконавця та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення. Після завершення виконавчого провадження з виконання рішення, за яким боржник зобов’язаний особисто вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення, якщо виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, основна винагорода приватного виконавця та штрафи не стягнуто, виконавець відкриває виконавчі провадження за відповідними постановами та вживає заходів примусового виконання рішень, передбачених Законом, шляхом звернення стягнення на кошти та інше належне боржнику майно.
Аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку, що чинним законодавством визначені особливості виконання постанов державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, які полягають у тому, що такі постанови державного виконавця виконуються одночасно із виконанням рішення суду, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. У випадку завершення виконавчого провадження з виконання рішення суду, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, якщо виконавчий збір та витрати виконавчого провадження не стягнуто, виконавець відкриває виконавчі провадження за відповідними постановами та вживає заходів щодо їх примусового виконання.
Як видно з матеріалів справи у межах виконавчого провадження ВП №49851220 з виконання виконавчого листа від 06 січня 2016 року №167/1344/15-а, виданого Рожищенським районним судом Волинської області, на підставі рішення суду за яким управління Пенсійного фонду України в Рожищенському районі Волинської області було зобов’язане здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» були винесені постанови від 28 квітня 2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору та від 30 травня 2017 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, які у встановленому порядку не скасовані та є чинними.
Оскільки виконавши вказане вище рішення суду щодо перерахунку та виплати ОСОБА_2 пенсії, Рожищенське ОУПФУ самостійно не сплатило виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, старший державний виконавець ВПВР управління ДВС ОСОБА_1 правомірно виділив в окреме провадження постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження та відкрив виконавчі провадження з виконання вказаних постанов.

У справі №442/7614/17 (№876/87/18 в суді апеляційної інстанції) постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2018 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/72285262) апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області задоволено. Постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 листопада 2017 року скасовано та прийнято нову постанову, якою Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 листопада 2017 року позов задоволено. Визнано протиправними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 при винесенні постанови про накладення штрафу від 10.10.2017 серія ВП №54361068. Скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про накладення штрафу від 10.10.2017 серія ВП №54361068. Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Львівській області (м. Львів, пл. Шашкевича, 1, ідентифікаційний код 34942940) в дохід спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн.
Постанову суду першої інстанції оскаржив ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області, який в апеляційній скарзі зазначив, що не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо поважності причин невиконання позивачем рішення суду, оскільки його звернення із листом до ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області для отримання довідки, на що посилався суд першої інстанції , не може розцінюватись як поважна причина невиконання судового рішення.
У справі встановлено, що постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.02.2017 року визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та зобов’язано відповідача, починаючи з 19.10.2016 року здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 з врахуванням вихідної одноразової допомоги при звільненні.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2017 постанову суду першої інстанції скасовано, прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та зобов’язано зазначене управління, починаючи з 29.06.2016 року здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 з врахуванням вихідної одноразової допомоги при звільненні.
На виконання постанови суду апеляційної інстанції, Дрогобицьким міськрайонним судом було видано виконавчого листа від 23.05.2017 №442/7626/16-а, якого було направлено до ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області.для примусового виконання 
Постановою державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області від 25.07.2017 було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Дрогобицького міськрайонного суду №442/7626/16-а, дану постанову було направлено боржнику - Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області для виконання. Одночасно в постанові про відкриття виконавчого провадження боржнику було встановлено 10-денний строк на виконання рішення суду, про що зобов’язано його повідомити державного виконавця письмово.
Оскільки боржник після спливу встановленого 10-денного строку відповіді, щодо виконання виконавчого листа державному виконавцю не надіслав, 28.08.2017 державний виконавець звернувся до нього з вимогою повідомити державну виконавчу службу про хід виконання виконавчого листа. З доводів державного виконавця, боржник 29.08.2017 надав відповідь про відсутність довідки про розмір грошового забезпечення відповідача, що вважав поважною причиною невиконання судового рішення стосовно ОСОБА_3 у встановлений строк.
На чергову вимогу державної виконавчої служби відповідач листом від 04.09.2017 №4057/03-32 повідомив державного виконавця про те, що для виконання рішення суду Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулося до ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Львівські області із запитами від 13.06.2017 №6439/03-31, від 25.07.2017 №8365/03-31, від 04.09.2017 №10084/03-31 щодо надання довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_3 з врахуванням вимог постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2017 у справі №876/4730/17.
Одночасно Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області просило державного виконавця посприяти в отриманні довідки та повідомило останнього про оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №54361068 від 25.07.2017 в судовому порядку.
Далі, як видно зі справи, державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області на адресу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області було повторно скеровано боржнику вимогу №10771 від 05.09.2017 щодо повідомлення про виконання рішення суду.
Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області у листі №10789/03-32 від 21.09.2017 повідомило, що ліквідаційною комісією ГУ МВС України у Львівській області скеровано на їх запит довідку №11741/44/02-2017 від 07.08.2017 в якій вказано, що ОСОБА_3 нарахована та виплачена одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 525 грн.
Державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області винесено оскаржувану постанову від 10.10.2017 ВП №54361068, якою на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області накладено штраф у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн. за невиконання без поважних причин рішення суду щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії призначеної ОСОБА_4 з врахуванням вихідної одноразової грошової допомоги при звільненні починаючи з 29.06.2016.
Однак, як зазначив орган Пенсійного фонду, листом №10084/03-31 від 04.09.2017 вказана довідка була повернута ліквідаційній комісії ГУ МВСУ у Львівській області із вимогою надати довідку для перерахунку пенсії із зазначенням основних та додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням вимог постанови суду.
Такі дії відповідача суд апеляційної інстанції визнав неповно протиправними, оскільки орган Пенсійного фонду не врахував, що постановою суду, яку примусово виконував ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області, відповідач зобов’язаний до перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_3 тільки з врахуванням нарахування та виплати одноразової допомоги при звільненні. Інші види грошового забезпечення згідно рішення суду при перерахунку пенсії до уваги братися не повинні були. Оскільки дані про розмір одноразової допомоги при звільненні ОСОБА_3 ліквідаційна комісія ГУ МВС України у Львівській області позивачу подала, суд апеляційної інстанції вважав, що в органу Пенсійного фонду була обєктивна можливість виконати виконавчого листа та перерахувати пенсію ОСОБА_3 з врахуванням нарахування та виплати одноразової допомоги при звільненні. Однак, відповідач безпідставно повернув довідку ліквідаційній комісії, не виконавши постанови суду без поважних причин.
За таких обставин, суд першої інстанції помилково вважав, що здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_3 було можливим лише за умови надання боржнику ліквідаційною комісією ГУ МВС України у Львівській області інформації про всі складові грошового забезпечення особи, пенсія якої підлягає перерахунку, а оскільки відповідної довідки боржник у своєму розпорядженні не мав, вважав поважними причини невиконання рішення, що виключає застосування до боржника штрафу у виконавчому провадженні.
Відповідно до ч.1-3 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов’язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів зазначила, що штраф застосовується до боржника, у разі невиконання ним без поважних причин вимог державного виконавця про необхідність виконання судового рішення у встановлений ним строк.
Поважними причинами невиконання рішення суду відповідно до норм чинного законодавства України визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.
Як встановлено судом, позивачем не доведено наявність будь-яких поважних причин невиконання судового рішення.
За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправними дій та скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про накладення штрафу в розмірі 5100 грн. є безпідставними та задоволенню не підлягають.

У справі №156/360/17 (№876/244/18 в суді апеляційної інстанції) постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2018 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/72285149) апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області залишено без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2017 року - без змін.
Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 01.12.2017 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Грицені Г.Г. від 14.03.2017 ВП №53205688 про накладення штрафу в розмірі 5100, 00 грн. (п'ять тисяч сто гривень 00 копійок).
Вказану постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, зазначивши, що державний виконавець правомірно виніс оскаржену постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин, оскільки постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2016 визнано протиправною відмову виконавчого комітету Нововолинської міської ради у наданні інформації на запит ОСОБА_3 щодо доступу до публічної інформації №96 від 16.11.2015 та зобов'язано позивача повторно розглянути запит ОСОБА_3 про надання публічної інформації №96 від 16.11.2015 відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», а позивачем повторно відмовлено в наданні інформації і тим самим проігноровано рішення суду, що набрало законної сили.
З матеріалів справи слідує, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2016 скасовано постанову Іваничівського районного суду Волинської області від 12.05.2016 та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_3 задоволено частково; визнано протиправною відмову виконавчого комітету Нововолинської міської ради у наданні інформації на запит ОСОБА_3, щодо доступу до публічної інформації №96 від 16.11.2015 та зобов'язано виконавчий комітет Нововолинської міської ради повторно розглянути запит ОСОБА_3 про надання публічної інформації №96 від 16.11.2015 відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».
На виконання постанови суду від 02.11.2016, Іваничівським районним судом Волинської області 17.11.2016 видано виконавчий лист №165/434/16, з примусового виконання якого 28.12.2016 відкрито виконавче провадження №53205688.
За невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду, 14.03.2017 старший державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області Гриценя Г.Г. винесла постанову про накладення штрафу на виконавчий комітет Нововолинської міської ради в розмірі 5100,00 грн.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду виконане позивачем в повному обсязі у відповідності до вимог виконавчого листа №165/434/16-а, виданого 17.11.2016 та ч.2 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження».
Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з'ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно із ч.6 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
Відповідно до ч.1 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Згідно з ч.1 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Керуючись наведеним вище колегія суддів зазначила, що накладення державним виконавцем штрафу можливе за невиконання судового рішення боржником без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк.
Однак на переконання суду позивачем було виконано судове рішення у встановлений державним виконавцем строк з огляду на наступне.
19.01.2017 на засіданні виконавчого комітету Нововолинської міської ради прийнято рішення №32 «Про виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2016 у справі №876/4288/16 та постанови про відкриття виконавчого провадження №53205688 від 28.12.2016», яким в задоволенні запиту голови Громадської організації «Україна+Польща» ОСОБА_3 про надання публічної інформації №96 від 16.11.2015 відмовлено.
Виконавчий комітет Нововолинської міської ради листом від 23.01.2017 №02-50/138 повідомив Нововолинський міський відділ ДВС ГТУЮ у Волинській області, про те що на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2016 у справі №876/4288/16 та постанови про відкриття виконавчого провадження №53205688 від 28.12.2016 з примусового виконання виконавчого листа №165/434/16, виданого 17.11.2016 Іваничівським районним судом Волинської області, запит голови Громадської організації "Україна+Польща" ОСОБА_3 про надання публічної інформації №96 від 16.11.2015 розглянуто та прийнято відповідне рішення від 19.01.2017 №32.
Після передачі виконавчого провадження №53205688 до ВПВР ГТУЮ у Волинській області, останні у зв'язку з відсутністю в матеріалах виконавчого провадження №53205688 відповіді запитувачу інформації ОСОБА_3 на його запит про надання публічної інформації №96 від 16.11.2015, 13.02.2017 направлено виконавчому комітету Нововолинської міської ради вимогу виконавця за вих. №04-35/115, якою вимагалося виконати рішення суду (повторно розглянути запит ОСОБА_3 про надання публічної інформації №96 від 16.11.2015 відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації») та надати державному виконавцю протягом десяти робочих днів з моменту отримання вказаної вимоги документальне підтвердження виконання рішення суду, зокрема, копію повторної відповіді стягувачу на запит на інформацію.
Вказана вимога отримана виконавчим комітетом Нововолинської міської ради 20.02.2017 за вх. №438/02-24, що підтверджується відміткою позивача на копії вимоги.
На виконання вимоги виконавця, виконавчим комітетом Нововолинської міської ради (лист від 02.03.2017 №02-50/482) голові Громадської організації «Україна+Польща» ОСОБА_3 надіслано відповідь на його запит про надання публічної інформації №96 від 16.11.2015 та копію рішення виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 19.01.2017 №32.
Також на виконання вимоги виконавця, виконавчий комітет Нововолинської міської ради листом від 02.03.2017 за вих. №02-50/483 проінформував ВПВР ГТУЮ у Волинській області про виконання рішення суду та надав копію листа від 02.03.2017 №02-50/482, копію рішення виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 19.01.2017 №32.
Відтак суд апеляційної інстанції беручи до уваги докази наявні в матеріалах справи погодився з висновком суду першої інстанції про те, що рішення суду виконане позивачем в повному обсязі у відповідності до вимог виконавчого листа №165/434/16-а, виданого 17.11.2016 та ч.2 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження».
Щодо покликання апелянта на те, що рішенням виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 19.01.2017 №32 не надано по суті інформації на запит, а в задоволенні такого відмовлено то колегія суддів погоджується також з твердженням суду першої інстанції, що відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, у визначених Законом випадках.

У справі №161/17119/17 (№876/138/18 в суді апеляційної інстанції) постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2018 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/72285076) апеляційну скаргу Луцької міської ради залишено без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 листопада 2017 року про повернення позовної заяви без змін.
Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу №54549474 від 27.10.2017
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.11.2017 позовну заяву повернуто.
Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликаючись на те, що ця справа підсудна Луцькому міськрайонному суду Волинської області, оскільки виконавчий лист, на підставі якого було відкрито виконавче провадження видано Луцьким міськрайонним судом Волинської області, що відповідає вимогам ст.181 КАС України.
Приймаючи оскаржене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позовну заяву слід повернути позивачу та роз’яснити, що він вправі звернутись з даним позовом до Волинського окружного адміністративному суду відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження».
Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з’ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною 1 ст.181 КАС України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Відповідно до ч.1, 2 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Згідно із ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
За змістом п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» постанова державного виконавця про накладення штрафу є виконавчим документом.
Такі постанови державний виконавець приймає у ході виконання конкретного судового рішення, однак вони, на відміну від інших постанов, містять припис про додаткове до визначеного виконавчим документом зобов`язання боржника у виконавчому провадженні, яке має майновий характер.
З моменту прийняття постанови про накладення штрафу та на її підставі державний виконавець вживає заходів примусового виконання. Тобто цей документ набуває статусу виконавчого документа з часу прийняття і його примусове виконання здійснюється у загальному порядку спочатку у межах виконавчого провадження, під час виконання якого вони прийняті, а у разі невиконання, у випадках, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», на підставі цієї постанови відкривається окреме виконавче провадження.
Відтак, предметом даного публічно-правового спору є не рішення, дія чи бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області, а оскарження постанови державного виконавця про накладення штрафу за невиконання рішення суду.
Пунктом 1 ч.2 ст.18 КАС України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.
На підставі викладеного, враховуючи предмет даного публічно-правового спору та системний аналіз положень пунктів 1-4 ч.1 ст.18, ч.6 ст.181 КАС України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) колегія суддів прийшла до висновку, що справа за позовом Луцької міської ради до ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу не підлягає розгляду місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист, а даний спір предметно та територіально підсудний ОСОБА_1 окружному адміністративному суду.

У справі №803/1944/17 (№876/738/18 в суді апеляційної інстанції) ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2018 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/73017640) апеляційну скаргу Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішній справ у Волинській області задоволено. Скасовано ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2017 року про відмову у відкритті провадження у справі та скеровано дану справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Регіональний сервісний центр МВС у Волинській області (далі - РСЦ МВС) звернувся з адміністративним позовом до УДВС ГТУЮ у Волинській області про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення штрафу ВП №54712622 від 16.11.2017 року.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2017 року відмовлено у відкритті провадження. Суд виходив з того, що з аналізу ст.287 КАС України, рішення дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до адміністративного суду лише у разі відсутності іншого порядку оскарження. Аналогічно висловився Верховний Суд України (ВСУ) в постанові від 22.03.2016 року справа №808/3666/15.
Крім того, системний аналіз ст.1 та ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» дає можливість зробити висновок, що подібне оскарження за своєю правовою суттю є формою судового контролю за виконанням постановленого судового акту, а відтак, має здійснюватися саме тим судом, котрий постановив рішення по справі та видав виконавчий лист.
Правилами ст.447 ЦПК України встановлюється інший порядок судового оскарження дій або бездіяльності державного виконавця при виконанні рішення суду, прийнятого відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
Наявність в матеріалах позову копії ухвали Ковельського міськрайонного суду від 14.12.2017 року у цивільній справі №159/2138/17 про закриття провадження в справі як такої що не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства за позовом РСЦ МВС у Волинській області до Управління ДВС ГТУЮ у Волинській області про скасування постанови про накладення штрафу, не змінює порядку оскарження рішень державної виконавчої служби, оскільки з 06.10.2016 року діє нова редакція Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII (надалі - Закону №1404-VIII), яка по іншому регулює питання оскарження рішень ДВС порівняно із Законом України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року, який втратив чинність з 05.10.2016 року та постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, РСЦ МВС у Волинській області подав апеляційну скаргу, в обґрунтування доводів якої зазначено, що суд першої інстанції покликається на ч.1 ст.74 Закону №1404-VIII, але не бере до уваги ч.2 вказаної статті Закону з якої, постанова про накладення штрафу оскаржується до адміністративного суду.
Відтак, суд не врахував положення ст.19 КАС України щодо юрисдикції.
Суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, з таких підстав.
Апеляційним адміністративним судом встановлено, що за результатом розгляду цивільної справи, 13.09.2017 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області було видано виконавчий лист за №159/2138/17 про поновлення ОСОБА_1 на посаді провідного консультанта-адміністратора територіального сервісного центру №0742 РСЦ МВС у Волинській області з 01.06.2017 року.
Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Волинській області ВП №54712622 від 15.09.2017 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №159/2138/17.
16.11.2017 року постановою державного виконавця ВП №54712622 за невиконання рішення суду накладено штраф на позивача в розмірі 5 100 грн.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Водночас колегія суддів звернула увагу, що згідно статті 74 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Закон України від 2 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження», яким надано право сторонам, іншим учасникам та особам оскаржувати постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанови приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, набрав чинності 5 жовтня 2016 року.
Аналіз цих норм дає підстави зробити висновок, що з 5 жовтня 2016 року юрисдикційно спори про оскарження постанов державних виконавців про накладення штрафів відноситься до адміністративних судів.
Вказана позиція суду апеляційної інстанції відповідає практиці Верховного Суду викладених в постановах від 04.01.2018 року справа №К/9901/94/180670/4378/2 та від 31.01.2018 року справа №К/9901/1189/18 520/17676/14-а., яка з огляду на ч.5 ст.242 КАС України є обов'язковою для застосування.

4. Висновки та пропозиції

5 жовтня 2016 року набрали чинності, крім ст..8, 9 та положень, що стосуються діяльності приватних виконавців, які були введені в дію з 05.01.2017, Закон України «Про виконавче провадження», який викладено у новій редакції, та Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Основна мета цих законів – запровадження в Україні інституту приватних виконавців, які будуть здійснювати примусове виконання судових рішень. У зв’язку із цим, а також з метою подальшого вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (далі – рішень), змінено деякі елементи виконавчого провадження. Головні зміни у виконавчому провадженні виражаються в наступному:
Примусове виконання рішень покладається на державних і приватних виконавців.
Запроваджено Єдиний реєстр боржників.
За прийняття виконавчого документа до примусового виконання стягувач зобов’язаний заплатити авансовий внесок.
При відкритті виконавчого провадження строк для самостійного (добровільного) виконання рішення боржнику не надається.
Виконавець при відкритті виконавчого провадження зобов’язаний одразу накласти арешт на майно (кошти) боржника.
Після відкриття виконавчого провадження виконавець зобов’язує боржника подати декларацію про доходи та майно.
Визначення вартості майна боржника має здійснюватися за взаємною згодою стягувача та боржника, якщо такої згоди не досягнуто – для оцінки майна залучається суб’єкт оціночної діяльності - суб’єкт господарювання.
Реалізація майна боржника здійснюється на електронних торгах.
Змінено строки вчинення вагомих виконавчих дій.
Із Закону «Про виконавче провадження» виключено положення щодо контролю за законністю виконавчого провадження з боку керівних органів ДВС.
Вивчення судової практики застосування Львівським апеляційним адміністративним судом положень Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 показує, що справи даної категорії, в основному, вирішуються правильно, хоча мають місце і випадки неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не завжди повно встановлюються всі фактичні обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ряд рішень судів першої інстанції були скасовані по причині звернення позивачем з позовом до неналежного відповідача.
Щодо юрисдикції справ даної категорії, 06.06.2018 Великою Палатою Верховного Суду в постанові у справі №127/9870/16-ц, досліджено питання юрисдикційної підсудності справ щодо оскарження рішень державної виконавчої служби.
Здійснений аналіз прийнятих Львівським адміністративним судом рішень по справах цієї категорії дозволяє дійти висновку, що вони в цілому відповідають нормам, які регулюють захист прав даних осіб.
Однак, з метою вироблення однакової та правильної судової практики вирішення зазначеної категорії справ слід звернути увагу на питання належності відповідача та юрисдикції у справах даної категорії.

Відділ судової статистики та узагальнення 
судової практики Львівського 
апеляційного адміністративного суду

Перевірив суддя Львівського апеляційного 
адміністративного суду Рибачук А.І.